Părinții mei au murit, când eram foarte mică.
Am fost trimisă să stau cu mătușa mea, dna Reed, și copii ei, la Gateshead.
Aproape 10 ani am îndurat răutatea și cruzimea lor.
Ei nu mă iubeau. Eu nu-i puteam iubi pe ei.
...n-ai nici un ban, ar trebui să cerșești.
De ce trebuie să stai aici și să-ți pui moațe ca noi?
Hainele tale sunt pe cheltuiala mamei noastre!
Ai să stai aici până dimineață!
- Oh, nu! Nu pot rezista! - Ba da, așa cum am zis!
Reverendul Brocklehurst vine să vă vadă, dnă!
Bună ziua, dle Brocklehurst.
Dnă Reed!
Poftiți pe aici.
Copiii mei!
Încântat!
- Ceai? - Doar de data asta.
Vă rog... Luați loc!
John, dragule... Vrei să mergi s-o cauți pe fata aia
- și s-o aduci jos? - Da, mamă.
Asta a fost, desigur, o decizie greu de luat, dle Brocklehurst.
- Hai! - Pleacă! Ura!
- N-o să-i placă! - Nu-mi vine să cred!
Mama ei... era sora ultimului meu soț.
S-a măritat cu un cleric... sărac.
Amândoi părinții ei au murit de tifos, când era în vârstă de câteva luni.
Sunteți singura ei rudă în viață?
Mai e un... unchi. Fratele tatălui ei.
Dar locuiește peste ocean... Mă tem că nu știu nimic despre el.
Am făcut ce-am putut pentru copilă, dar are o natură îngrozitoare.
Ah, iat-o!
Ea e Jane Eyre!
Jane, dumnealui e dl Brocklehurst, de la Școala Lowood.
Bună ziua, dle.
Am auzit că ești un copil neascultător, Jane Eyre.
Ia să te examinez.
Știi unde se duc copiii neascultători după moarte?
În iad.
Ce e iadul? Poți să-mi spui asta?
O prăpastie de foc.
Și ți-ar place să cazi în prăpastia aia și să arzi pe vecie?
Nu, dle.
Ce trebuie să faci să nu se întâmple?
Să fiu sănătoasă și să nu mor, dle.
E așa cum am spus. Trebuie să-i avertizați pe profesorii ei,
s-o supravegheze cu strictețe.
Și mai ales să se ferească de cusurul ei cel mai mare:
tendința de a înșela.
De a înșela?
Nu tolerăm așa ceva la Lowood.
De asta v-am și scris.
Aș dori să fie educată într-o manieră potrivită cu starea ei,
să devină folositoare și smerită.
În ceea ce privește vacanțele...
aș prefera să le petreacă cu dvs.
Desigur.
Vino.
Înșelătoria e un păcat. Se înrudește cu escrocheria,
și toți mincinoșii vor arde pe veci în groapa plină de foc și pucioasă.
Nu sunt o înșelătoare.
Poftim?
Nu sunt o înșelătoare. Și nici o mincinoasă.
Dacă aș fi fost, aș fi spus că vă iubesc.
Nu vă iubesc. Îmi displaceți cel mai mult din lumea asta, după fiul dvs.
Ia-ți bagajele, Jane Eyre!
- Vedeți? Ce copil rău e! - Nu vă temeți, dnă Reed!
La Lowood i se va reteza spiritul rebel.
Taburetul!
Urc-o pe copila asta pe el.
O vedeți pe... pe fata asta?
Numele ei e Jane Eyre.
Trebuie să vă păziți de ea.
Evitați compania ei.
Excludeți-o din conversațiile voastre.
Fata asta, uitați-vă bine la ea, fata asta e o mincinoasă!
Lăsați-o să stea acolo toată ziua. N-are voie să mănânce.
Și nimeni n-are voie să-i vorbească.
Fii atentă!
Înapoi la lecțiile voastre!
Să cânte cu noi!
Jane!
Ce e?
- Niște pâine și brânză. - Mulțumesc.
- Cum te cheamă? - Helen Burns.
Mulțumesc, Helen. Dumnezeu să te binecuvinteze.
Și pe tine, Jane.
Noapte bună.
Jane, ia-ți astea. Grăbește-te.
Mâinile!
Boneta!
Papucii!
Mâinile!
Boneta. Boneta, Jones!
Burns, stai pe marginea papucilor. Îndreaptă-ți picioarele imediat!
Acum pieptul ți-e scos în afară, stai dreaptă.
Ridică-ți capul, imediat! Nu-ți permit atitudinea asta în fața mea.
Pune mâna la gură!
Fată mizerabilă și dezagreabilă ce ești!
Nu te-ai spălat sub unghii în dimineața asta?
- Apa era înghețată. - Asta nu-i o scuză!
Adu-mi nuielele.
Fată încăpățânată!
Nimic nu te poate scoate din obiceiurile tale mizerabile.
Iertați-mă, dră Scatcherd.
Du-le de-aici!
Curățenia stă alături de sfințenie.
E timpul pentru lecții, fetelor.
Du-te și ia loc, vin imediat.
- Cine te-a învățat să desenezi? - Am învățat singură.
Obișnuiam să mă uit în cărți, în casa mătușii mele, Reed,
și apoi încercam să copii pozele.
- Desenezi foarte bine. - Nu chiar.
Ba da. Ai talent. Ești norocoasă.
- Helen, pot să te desenez? - Pe mine?
Ba da. Dă-ți jos boneta. Ai un păr atât de frumos!
Cine-i fata aia cu păr roșcat?
Burns. Helen Burns.
Burns! Treci în față.
Frivolitate! Vedeți frivolitatea? Păr lung, ondulat, o mulțime de cârlionți roșcați!
E împotriva tuturor principiilor acestei școli. Știi la fel de bine ca mine.
E vina mea, dle. Eu i-am spus să-și dea jos boneta.
Nu-mi pasă de bonetă. Părul ei ondulat îi trădează frivolitatea!
Nu e frivolitate, dle Brocklehurst. Părul Helenei e ondulat natural.
Și de păcătuit, nu păcătuiește tot natural?
Sunt aici să vă învăț disciplina.
Sunt aici să corectez natura. Și dvs la fel, dră Temple!
Dați-mi voie să-i aranjez părul, astfel încât să nu vă mai deranjeze.
Nu deranjul meu e problema. E frivolitatea copilei cea care trebuie stârpită!
"Frivolitatea (prefăcătoria) și cuvântul mincinos îndepărtează-le de la mine"
Pilde, capitolul 30, versetul 8.
- Părul fetei trebuie tăiat! - Nu!
A spus cineva ceva?
De ce să fie ea pedepsită pentru părul pe care i l-a dat Dumnezeu?
Adu-mi foarfeca...
Tu, Jane Eyre!
Ai auzit ce-am spus?
N-am să-ți mai spun o dată!
Părul îți va crește din nou, în curând.
Și dacă va fi tăiat din nou, va crește din nou.
Și va fi chiar mai frumos decât era înainte.
- Te doare când tușești? - Uneori.
Vino. Bagă-te în pat.
Sunt sigură că vă încearcă regretul.
Sunt sigură că le invidiați, toate, pe celelalte fete
care au fost binecuvântate cu o viață mai fericită.
Dar voi toate ați fost binceuvântate cu inteligență.
Inteligența și educația potrivită, vă va aduce independența spiritului.
Și asta e cea mai mare binecuvântare dintre toate.
Singurul lucru care contează în viață e să fii în armonie cu Dumnezeu.
- Ce e asta? - Treceți în pat.
Treceți în pat.
Imediat. Toată lumea. Dră Temple!
Mă îngrijorează Helen Burns. Tusea ei e din ce în ce mai rea.
Majoritatea fetelor mai tușesc.
Cred c-ar trebui chemat doctorul.
Numai dl Brocklehurst poate face asta.
Atunci, ar trebui să vorbesc cu el.
Nu, dră Temple, o voi face eu.
- Helen? - Jane?
Tu ești?
Ce faci aici?
- E trecut de unsprezece. - N-am putut adormi fără să te văd.
Ești desculță. Întinde-te. Vino lângă mine. Acoperă-te cu plapuma mea.
- Ești atât de rece. - Nu plânge.
- Nu trebuie să plângi. - Te rog, nu mă părăsi.
- Vom fi iarăși împreună. - Când? Unde?
Vom fi împreună în rai, pentru totdeauna.
- Vom fi? - Nu crezi asta?
Nu știu.
Trebuie să crezi, Jane. Trebuie să crezi. D-zeu va avea grijă de noi.
Noapte bună, dragă Jane.
Helen!
Dle Brocklehurst! Dle Brocklehurst!
Am găsit-o, dle!
Burns!
Mă ocup eu de asta, dle.
N-o jeli, Jane. A ajuns într-un loc mai bun.
Dumnezeu să aibă milă de sufletul ei.
Vino, Jane!
Jane!
Trebuie să te grăbești, Jane. A sosit trăsura.
Sper că nu crezi că sunt nerecunoscătoare.
Nerecunoscătoare? Ce vrei să spui?
De când am venit la Lowood, mi-ai fost o adevărată prietenă,
ca și Helen.
- Mă simt ca și cum te-aș abandona. - Nu, nu! Nu trebuie să gândești așa.
Nu. E bine și e normal să începi o viață nouă.
Mi-aș dori să poți veni cu mine.
Mulțumesc.
Dar... cred că e voia lui Dumnezeu să fiu aici.
Nu pot pleca.
Dumnezeu să te binecuvânteze.
Dacă dra Eyre, care a dat anunț în Crainicul de Yorkshire marțea trecută,
poate să prezinte referințe satisfăcătoare cu privire la caracterul și competența sa,
i se poate oferi o slujbă.
E vorba de un singur copil, o fetiță de aproape 10 ani,
iar salariul este de 30 de lire pe an.
Dra Eyre este rugată să trimită referințele, numele, adresa și alte detalii,
dnei Fairfax, la reședința Thornfield.
Reședința Thornfield!
- La revedere, dră! - La revedere.
Intrați, dră!
Intrați!
Leah! Leah! A venit dra Eyre!
Vreți să mă urmați, dră?
Dnă Fairfax!
Dra Eyre!
Încântată, draga mea. Mă tem că ai călătorit ceva timp.
Probabil că ești înghețată. Dă-mi voie să te ajut.
- Vă rog... nu vă deranjați. - Oh, nu-i nici un deranj.
Cred că ți-au amorțit mâinile de frig. Vino, vino lângă foc.
Încălzește-te.
Îndrăznesc să spun că un ceai fierbinte ar fi binevenit. Zahăr?
- Nu, mulțumesc. - Leah, fă niște sandwichuri.
Ia loc, draga mea.
- Cheile. - Ce?
- Cheile, dnă Fairfax. - O, da.
Și dacă drăguța noastră mai e trează, roag-o să coboare.
Da, dnă Fairfax.
Copila e trează la orele cele mai imposibile.
Îmi imaginez că mama ei o ținea trează toată seara.
- Nu e fiica dvs? - Nu!
Numele ei e Verans. Adele Verans. Eu nu am familie.
Mă bucur... Mă bucur mult că ai venit.
Unii s-ar putea să se simtă izolați aici, mai ales iarna.
Va fi plăcut să am pe cineva cu care să pot conversa de la egal la egal.
Desigur, poți fi sigură că John și soția lui, Leah, sunt persoane cumsecade...
Iată-l pe învățăcelul tău.
Vino, Adele. Ea e dna care o să te învețe
și o să te facă o femeie mai inteligentă într-o bună zi.
- Ea e guvernanta mea? - Desigur, micuța mea.
- Poți să-mi spui dra Eyre. - Vorbiți franceză? Pot vorbi cu dta.
Da, dar acum suntem cu dna Fairfax
și în prezența ei e mai politicos să încerci să vorbești engleza.
O înțelegi, când vorbește așa?
Da.
Să-ți cânt? Mama mi-a spus să cânt.
- Unde-i mama ta? - S-a dus. S-a înălțat la Sf Fecioară.
Mi-a spus să dansez și să cânt. Pot să cânt pentru tine, acum?
Mâine dimineață, Adele. E târziu.
A trecut ora la care trebuia să fii în pat. Haide.
O să urcăm să-ți ascultăm rugăciunile.
Pe aici, draga mea.
Haide, dră. Aici.
Thornfield e o veche și bună reședință, poate puțin neglijată în ultimii ani,
iar lucrurile se vor îndrepta doar dacă dl Rochester va veni acasă.
- Cine e dl Rochester? - E stăpânul acestei case.
N-ai să-l vezi. Nu trece niciodată pe aici.
Bineînțeles că trece uneori. Te-a adus pe tine, Adele, nu-i așa?
Dar de cele mai multe ori e plecat.
Mademoiselle?
Ne vom înțelege?
Vom munci din greu și vom fi mulțumite.
- Noapte bună, Adele. Spune-ți rugăciunile. - Noapte bună, dră Eyre.
Noapte bună, dnă Fairfax.
Noapte bună, Adele.
N-am să te țin toată noaptea. Sunt sigură că vrei să te retragi devreme.
Camera ta e chiar pe aici. Îi place Adelei.
E mică, dar m-am gândit că o să-ți placă mai mult decât cele din față.
Acelea sunt mai mari, dar atât de posomorâte și singuratice.
Așa că nimeni nu doarme acolo.
Aproape că s-ar putea spune că dacă ar fi vreo fantoma la Thornfield Hall,
pe acolo ar bântui.
Aici e camera ta.
Asta-i pentru mine?
Ce-i? E vreo problemă?
Din ce în ce mai mult mi se pare că sunt într-un vis,
din care trebuie să mă trezesc.
Suntem reali. Iar tu ești binevenită. Noapte bună, dragă. Somn ușor.
Mulțumesc, dnă Fairfax.
Aici, sus, e galeria principală.
Ce loc arătos!
Am lăsat ferestrele deschise să intre puțin aer.
În toate camerele nelocuite se lasă un aer greu, așa că e necesar.
Dar ar trebui să vedem și restul casei.
Aici sunt camerele stăpânului.
- Acesta e dl Rochester? - O, nu. E tatăl lui.
De ce o mai ține aici, dl Rochester, în ciuda a tot ce s-a întâmplat, nu știu!
Una din ciudățeniile lui!
Tatăl său și fratele său au fost foarte nedrepți cu el.
S-ar putea spune chiar... barbar.
Era fiul cel mai mic și se așteptau să sacrifice totul pentru familie.
A moștenit Thornfield cu doar 9 ani în umă.
Când era copil, era un băiat atât de drăguț!
Cu siguranță nu e un barbar dacă are grijă de educația Adelei.
Oh, nu. Dl Rochester își asumă responsabilitățile.
Și este un stăpân corect și deschis cu servitorii.
Și este umblat prin lume și foarte inteligent.
Dar când vorbește cu tine, nu poți fi întotdeauna sigură
dacă glumește sau e serios, dacă e mulțumit, sau dimpotrivă.
Nu e un om fericit.
Oh, Doamne. Florile astea!
Mereu le spun că toate camerele trebuie să fie gata de primire.
Vizitele dlui Rochester poate că sunt rare, dar niciodată nu sunt anunțate.
Ce a fost asta?
Probabil una dintre servitoare, cel mai probabil.
Poate Grace Pool.
- Dar ai auzit? - O, da.
O aud adesea.
Coase, în una din camerele astea.
Grace!
Prea mult zgomot, Grace. Amintește-ți dispozițiile.
Ne putem întoarce pe aici.
- Nu ești prea bună la aritmetică, Adele. - E plictisitoare. Nu e corect.
- De ce nu pot face altceva? - E datoria mea să te educ bine.
Învățarea aritmeticii e o parte importantă.
Mama mi-a spus că e important să cânt și să dansez. Și asta nu e plictisitor.
Dacă vei fi o fată bună, am să te învăț să cânți la pian.
Da? Când?
- Poate mâine. - De ce nu acum?
Aritmetica astăzi, lecțiile de pian mâine.
Mă duc să mă plimb și când mă voi întoarce,
vreau să văd câte dintre sumele astea le-ai făcut corect.
- Dar e dificil. - O poți face. Știu că poți.
V-ați rănit, dle?
Pot ajuta cu ceva?
Haide!
Doar stai de o parte.
Dacă sunteți rănit, pot aduce niște ajutoare.
Mulțumesc, ar trebui să mă descurc. N-am nici un os rupt...
Ei bine, poți pleca de acum.
Nici nu mă gândesc să vă las aici, dle, dacă nu văd că vă puteți sui pe cal.
Ar trebui să fii acasă și dta. De unde ești?
De acolo.
- Ce? Casa aia cu creneluri? - Da, dle.
- A cui e casa aia? - A dlui Rochester.
- Îl cunoști pe dl Rochester? - Nu, nu l-am văzut niciodată.
- Care e situația ta acolo? - Sunt guvernantă.
Aha, guvernanta.
Cred că trebuie să-ți cer să mă ajuți, până la urmă.
- Dacă ai fi atât de drăguță... - Da, dle.
Vrei să iei calul de hățuri și să-l aduci la mine?
- Doar nu te temi? - Nu, dle.
Văd că muntele n-o să vină la Mahomed,
așa că trebuie să-l ajuți pe Mahomed să se ducă la munte. Vrei, te rog, să vii?
Mă scuzi. Dar nevoia mă obligă să mă sprijin de tine.
Mulțumesc. Vrei să-mi dai pălăria și cravașa?
Mulțumesc pentru ajutor.
Acum... grăbește-te spre casă, cât poți de repede.
- Al cui e câinele ăsta? - Al stăpânului.
- Al cui? - Al stăpânului. Dl Rochester.
Tocmai a sosit.
Iat-o pe dra Eyre, dle.
Cred că piciorul se va vindeca în bune condiții.
Doctorul va fi aici mâine dimineață.
Invit-o pe dra Eyre să ia loc.
Uite ce mi-a adus dl Rochester.
I-ai adus și drei Eyre un cadou?
Așteptai un cadou, dră Eyre? Îți fac plăcere cadourile?
Nu prea știu, dle. N-am prea avut astfel de experiențe.
În general, sunt considerate lucruri plăcute.
"În general"... sunt considerate. Dar ce consideri tu?
Un cadou poate avea multe înțelesuri, nu-i așa?
- De când ești în casa mea? - De patru luni.
- Și de unde ai venit? - Școala Lowood din Lancashire.
Lowood! Cât timp ai stat acolo?
10 ani. 8 ca elevă, 2 ca profesor.
Probabil că ești foarte tenace
dacă ai supraviețuit atâta timp într-un astfel de loc.
Nu-i de mirare că păreai de pe altă lume când te-am zărit în calea mea.
M-am gândit inexplicabil la o poveste cu zâne
și am fost gata să cred că mi-ai vrăjit calul.
Nici acum nu-s sigur. Ea e de vină pentru luxația mea.
Era gheață pe porțiunea aia de drum, dle. Asta v-a făcut calul să cadă.
Posibil. Dar încă nu sunt sigur.
Foarte bine, dră Eyre. Îți urez noapte bună.
Adele! Privește și ascultă.
Adică așa?
Am examinat-o pe Adele. Și am constatat că ai muncit din greu cu ea.
Nu e isteață și nici nu are vreun talent, dar în foarte scurt timp a făcut progrese.
- A muncit din greu. - Înțeleg că o înveți să cânte la pian.
- Da, dle - Ești atrasă de muzică? Interpretezi bine?
Îmi place foarte mult muzica. Pot să cânt puțin.
"Puțin"! Ca orice fată cu școală, probabil mai bine ca altele, dar nu "bine".
Adele mi-a arătat niște schițe.
Mi-a spus că sunt ale tale.
Nu știu dacă sunt în întregime făcute de tine.
- Probabil te-a ajutat vreun maestru. - Nu m-a ajutat nimeni, dle.
Asta ți-a rănit orgoliul.
Picturile astea trebuie să-ți fi luat mult timp și atenție.
- Când le-ai făcut? - În ultima vacanță petrecută la Lowood.
- Sunt niște copii? - Nu dle, le-am făcut din cap.
- Din capul ăsta de pe umerii tăi? - Da, dle.
- Mai ai și altele asemenea la tine? - Ar trebui să am. Mai bune, sper.
Erai fericită când ai făcut picturile astea?
N-am avut talentul de a picta ceea ce era în imaginația mea.
Întotdeauna am vrut să mă depășesc pe mine, însămi.
Poate că tehnica ta nu e perfectă.
Dar unele expresii sunt magice.
- E ora 21. Adele e în pat? - Nu încă, dle.
Ar fi trebuit demult să fie în pat. Nu sunt de acord cu orele acestea târzii.
Poți pleca, dră Eyre.
Aș fi făcut marginile mai întunecate...
Piciorul îi e mai bine. Va pleca în curând, de acum.
Poate.
Îmi va frânge inima.
Poți desena portretul lui? Ca să poată rămâne cu mine?
Mă examinezi, dră Eyre.
- Mă găsești arătos? - Nu, dle.
Există ceva deosebit în tine. Ai aerul unei călugărițe:
demodat, grav, simplu și direct.
Și când cineva îți adresează o întrebare,
sau face o observație la care te simți obligată să răspunzi, arunci un răspuns,
care dacă nu e brutal, e cel puțin neașteptat. Ce vrei să spui cu asta?
Domnule, am răspuns prea simplu, îmi cer scuze.
Ar fi trebuit să spun că gusturile diferă,
și că frumusețea nu prea contează, sau ceva de genul ăsta.
Suporți insolența mea, fără să te simți jignită.
Foarte puțini stăpâni își pun problema dacă cei pe care-i plătesc se simt jigniți sau nu.
Râzi vreodată, dră Eyre?
Nu contează. Dă-mi voie să văd ce desenează angajații mei plătiți.
Pot?
Mi-ai surprins toate trăsăturile.
Nu! Nu! E al meu!
Însoțește-mă, dră Eyre!
Adele, continuă să lucrezi. Și amintește-ți: umbra e la fel de importantă ca lumina.
- Crezi asta? - Ce, dle?
Că umbra e la fel de importantă ca lumina.
Cred că nici unul dintre noi nu e perfect.
Cred că nici unul dintre noi nu e lipsit de niște tare ascunse.
În mod natural, nu te caracterizează sobrietatea, cum nici pe mine viciul.
Am avut, cândva, inima plină de sentimente de tandrețe.
Dar soarta m-a încercat din greu.
Acum sunt tare și rezistent ca o minge de cauciuc.
Crezi că mai e vreo nădejde pentru mine?
Nădejde pentru ce, dle?
Să mă transform dintr-o minge de cauciuc, înapoi în carne și oase?
Vino, Pilot!
- Totul e în regulă, draga mea. - Ce om ciudat.
E atât de schimbător și abrupt.
Presupun că m-am obișnuit cu el.
- Și trebuie să-l înțelegem. - De ce?
Pe de o parte pentru că așa e firea lui și nimeni nu-și poate schimba firea,
pe de altă parte, are probleme de familie.
Dar el n-are familie.
Sunt amintiri dureroase, care mai bine ar fi uitate.
- Bravo, bravo! - Foarte bine, Adele.
Nu-i așa că astfel dansa și mama pentru dvs, dle?
Exact... Și acum...
...du-te la culcare. Fairfax, scoate-o de aici.
O, nu. Dle, lasă-mă să mai stau puțin. Vrei să dansez din nou?
- Fă ce ți-am spus! - Vă rog...
Nu mă contrazice! Fă ce ți se spune.
Vino, Adele. Vino.
Ei bine?
Pe mine tratați-mă cum vreți, dar n-ar trebui să tratați așa un copil.
Am s-o tratez așa până va fi cum trebuie.
De câte ori mă uit la Adele, văd miniatura mamei ei.
Aceeași frumusețe, același farmec fără milă.
Era dansatoare.
N-am fost primul care a iubit-o, dar ea mie mi-a spus că eram tatăl Adelei.
Atunci, voisem s-o cred, dar apoi, am găsit-o în brațele unui viconte.
I-am tras un glonte în "aripa" lui slăbănoagă,
ei i-am dat banii din portmoneu și am alungat-o.
Așa că, probabil vei gândi altfel despre copilă acum
și-mi vei spune c-ar trebui să caut o altă guvernantă.
Adele nu e vinovată pentru greșelile mamei ei... sau ale dumitale.
Ale mele? Dar ce-am făcut? Am fost "idiotul satului"?
Ați făcut-o pe Adele să se simtă nedorită și neiubită.
De ce n-ați lăsat-o în Paris, unde era fericită?
Pentru că maică-sa o abandonase!
Când m-am uitat în jur, eram tot ce-i rămăsese.
Și eu îmi onorez obligațiile!
Chiar dacă nu mă silește un tribunal.
Nimeni nu poate contesta asta.
Noapte bună, dră Eyre.
Dle Rochester! Dle Rochester, treziți-vă!
Treziți-vă, dle, vă rog.
E vreo inundație?
Ajutați-mă, dle!
Mai dă-mi apă!
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
- Am auzit râsul ăla ciudat. - Grace...
- Ce faceți? - Stai aici și nu mișca.
Pune pe tine mantia mea. Ești udă până la piele.
Grace!
Deschide ușa, Grace!
- Era ce-am crezut. - Grace Poole, dle?
- Cu siguranță. - Ar trebui s-o alungați.
Să nu spui nimic despre tărășenia asta.
Voi da eu explicații pentru toate astea.
Te poți reîntoarce în camera ta, de acum. Nu mai ai de ce să te temi.
- Noapte bună, atunci, dle. - Ce?
- Mă părăsești? - Mi-ați spus să plec.
Nu în maniera asta rece, grăbită, nu fără...
nu fără a ne lua rămas bun. Cel puțin... să ne dăm mâinile.
Trandafirii aveau spini...
Mi-ai salvat viața.
- Îți sunt dator. - N-aveți nicio datorie, nicio obligație.
Știam eu că ai să-mi faci un bine, cumva, cândva.
Am văzut-o în ochii tăi când te-am întâlnit prima dată.
Mă bucur că s-a întâmplat să fiu trează.
- Ce s-a întâmplat? Tremuri. - Mi-e frig.
- Frig... Ți-e frig? - Da, dle.
Du-te, atunci, Jane. Întoarce-te în pat.
Curăță astea. Tu cu mine avem ceva de discutat. Vom vorbi jos.
- Bună dimineața, dră Eyre. - Ce s-a întâmplat?
Stăpânul a citit în pat aseară,
a adormit și lumânarea lăsată pe așternuturi a iscat un incendiu.
Din fericire s-a trezit la timp ca să stingă flăcările. Leah, ia-le!
N-a auzit nimeni, nimic? Nu s-a trezit nimeni?
- Poate ați auzit dvs ceva? - Da, Grace, am auzit.
Am auzit pe cineva râzând.
În locul dumitale, dră, m-aș obișnui să-mi încui ușa înainte de a mă duce la culcare.
Bună dimineața.
O, dră Eyre. Presupun c-ai auzit de accidentul stăpânului.
Ce șansă că n-a ars stăpânul în patul său. Leah!
- E în regulă? - E destul de bine.
S-a trezit în zori și a plecat înainte de micul dejun.
A plecat? Unde a plecat?
La lordul Ingram, în cealaltă parte a Millcote-ului.
Se adună toți pentru o petrecere acolo. Pernele...
- Vă așteptați să se întoarcă diseară? - O, nu, nici chiar mâine seară, nu.
Când o lume atât de aleasă se adună laolaltă, nu se grăbesc să se despartă.
E posibil, chiar, să se hotărască să meargă la Londra, sau pe Continent,
iar dl Rochester să nu se mai arate pe aici chiar și un an.
E chiar favoritul doamnelor la petreceri.
Dra Blanche stă alături de el de câțiva ani.
- Dra Blanche? - Fiica lordului Ingram.
- Cea mai drăguță fată din ținut. - Chiar așa, dră.
- Stăpânul o place? - O, da...
E un om diferit când e cu ea. Vesel și plin de viață, că nu l-ai recunoaște.
Vino, Leah...
Ești o proastă!
Hai, ajută-mă cu cearșafurile astea.
- Repede, vor veni curând. - Fă tu asta.
- James, grăbește-te și du-le în sufragerie. - Da, dnă.
Colț peste colț...
Dnă Fairfax, voiam să văd dacă putem ține o broască aici.
- O ce? - O broască!
Draga mea, n-am timp de broaște, acum.
Dl Rochester poate ajunge în orice minut, cu elita din jurul lordului Ingram.
Nu mi-a mai făcut așa ceva înainte.
Toate doamnele o să vină cu cameristele, iar toți domnii cu valeții!
Până acum nu putea sta la Thornfield,
iar acum pare să fie hotărât să umple casa cu musafiri.
- Vin! - Ce?
- Vin! - Încetișor, încetișor.
Dră, văd niște doamne care vin.
E dna Ingram și dna Eshton... Da, și dna Lyn.
Și aceea, bineînțeles, e dra Blanche.
Credeți că dl Rochester e îndrăgostit de dra Ingram?
- N-ar trebui să pui astfel de întrebări. - De ce nu?
- Pentru că nu e treaba noastră. - Ar fi treaba mea, dacă se căsătoresc.
Adele, încetează discuția asta.
Întoarce-te la temele tale.
Sper că n-o să se mărite cu el.
Am auzit o cameristă spunându-i lui Leah că e interesată doar de bani,
și camerista spunea că el a câștigat o avere în Jamaica.
Adele!
Dră Eyre!
Dl Rochester vrea s-o aduci pe Adele la petrecere
și vrea să stați amândouă până se face ora ei de culcare.
- Cu siguranță nu vrea să rămân și eu. - Ba da...
Spunea: "dacă obiectează ceva, spune-i că e dorința mea".
Astea au fost exact cuvintele lui.
Nu-i așa că-mi vine bine rochia, doamnă?
Da. Poți să te duci acolo.
Bună seara, doamnelor.
Ce puișor! Trebuie să fie protejata dlui Rochester.
- Micuța franțuzoaică de care vorbea. - Care e numele tău, copilă?
Adele, doamnă.
Edward! Credeam că nu-ți plac copii.
Nu-mi plac.
Atunci ce te-a determinat să o iei în grijă pe micuța creatură?
De unde ai cules-o?
- N-am cules-o, a fost lăsată în mâinile mele. - Ar trebui s-o trimiți la vreo școală.
Nu-s sigur că-mi pot permite o școală. Sunt atât de scumpe!
- Nu-mi spune că ai tu grijă de ea. - Avem o guvernantă.
O guvernantă! Da, mi se păruse mie că am văzut una intrând.
Întotdeauna poți recunoaște o guvernantă din prima.
Sunt comune. Într-un mod aparte. Nu-i așa, mamă?
- Ce să fie, dragă? - Guvernantele.
Nu-mi vorbi de guvernante. Doar s-aud cuvântul și mă apucă furia.
Am suferit enorm de pe urma incompetenței lor.
- Ce-i? - Nimic.
- Am spus ceva greșit? - Stă chiar în spatele tău.
- Cine? - Guvernanta!
Nu contează. Îngrijitoarele trebuie să audă adevărul.
Haideți. E timpul să dansăm. Am lâncezit destul.
Dră Blanche, îmi faceți, vă rog, onoarea?
Rochester, nu știam că-ți place dansul.
- Dansează doar cu mine, col Dent. - Cu cine altcineva aș putea să vreau?
Dnă Benneth, cântă pentru noi.
Jane!
Ești palidă.
- Dansam chiar atât de prost? - Nu, dle.
- Vino înapoi, până se duce Adele în pat. - Sunt obosită, dle.
Și puțin deprimată.
- Ce e? Spune-mi. - Nimic, dle. Nu sunt deprimată.
Dar... ești.
Într-atât că dacă mai spun ceva o să-ți apară lacrimi în ochi.
- Le văd acolo, acum. - Vă rog să mă scuzați, dle.
- Sunt foarte obosită. - Foarte bine, atunci.
Te scuz în seara asta, dar cât vor sta musafirii aici,
vreau să fii alături de noi în fiecare seară.
E dorința mea, Jane. N-o ignora.
- Vă pot ajuta cu ceva, dle? - Aș... vrea să-l văd pe dl Rochester.
Casa e plină de oaspeți.
Dl Rochester și cu mine suntem vechi... prieteni și sunt... foarte obosit.
Am bătut drum lung să-l văd. Tocmai din Jamaica.
- Pot să știu numele dvs, dle? - Mason. Richard Mason.
Peter, du-l pe dl acesta în dormitorul tapisat.
Naiba să te ia!
- Mai e ceva, dle? - Nu, mulțumesc.
Jane!
- Am nevoie de ajutorul tău. - Ce s-a întâmplat?
Vino cu mine.
- Nu ți se face rău dacă vezi sânge? - Nu cred.
Dă-mi mâna. Nu vreau să risc să leșini.
Aici, Jane. E un burete în lighean. Încearcă să oprești sângerarea.
Eu mă duc să aduc un doctor. Nu lipsesc mult.
Ai o jumătate de oră să închizi rana și să-l scoți de aici.
- De ce-ai venit? De ce? - Am crezut că fac bine.
- Ai crezut. Ai crezut! - Spunea că o să-mi golească inima.
Ține-l la tine acasă până se face bine.
Voi veni într-o zi sau două să văd cum e.
Săraca de ea...
- Să fie îngrijită atent, cu... - Da, da. Fac tot posibilul.
Și voi continua s-o fac.
- Nu e vina ei. - Știu asta. Doar tu ești de vină.
Du-te!
- As de pică! - ...
Ei bine, știi ce se spune: noroc la cărți, ghinion în dragoste.
Draga mea, du-te și alătură-te celorlalți invitați.
M-am plictisit de jocul ăsta. De ce nu jucăm altceva?
Ce-ai vrea să jucăm?
Lordul Brancaster are o masă de biliard. Ar trebui să cumperi una.
- Ador biliardul. - Sunt destul de scumpe mesele.
Nu știu dacă-mi permit una.
Persoana aceea te caută pe tine?
- S-a întâmplat ceva? - Pot să vorbesc cu dvs, dle?
- Ce e? - Am primit o scrisoare dimineață.
Dacă nu vă deranjează, dle, aș dori să plec.
De ce?
- Pentru că e bolnavă o doamnă bătrână. - Ce doamnă bătrână?
Numele ei e dna Reed. E mătușa mea.
Credeam c-ai spus că n-ai rude.
Nici una dinspre partea mea, dle.
Dna Reed m-a alungat când eram copil.
Atunci de ce te-ai grăbi s-o vezi?
E pe moarte. Nu pot ignora dorința unei muribunde.
- Te-aș putea convinge să rămâi? - Nu, dle.
Mă voi reîntoarce la Thornfield.
Deci ar trebui să ne luăm rămas bun.
Da, dle.
Și cum se face asta, de obicei? Învață-mă, căci nu-s obișnuit.
Se spune: "rămas bun", sau altfel - cum doriți.
Rămas bun, dră Eyre...
pentru moment.
- Asta-i tot? - Da, dle.
Să ne strângem mâinile.
Amintește-ți ce-ai promis.
Mulțumesc.
Dle Rivers, a venit dra Eyre.
Dră Eyre, sunt St John Rivers, din Gateshead. Încântat.
Vă rog, intrați.
V-am scris pentru că mătușa dvs era nerăbdătoare să vă vadă.
Familia are mari necazuri, dră Eyre.
John Reed, vărul dvs, a murit luna trecută într-o cameră din Londra.
A murit? Cum?
Se spune că și-a ruinat sănătatea, în companii nefaste.
Moartea lui a adus-o pe mătușa dvs în starea asta.
Ea e sora mea, Mary.
Mary, o iau pe dra Eyre să-i arăt împrejurimile.
O să mă întorc repede.
Semeni cu...
- ...Jane Eyre. - Sunt Jane Eyre.
Sunt foarte bolnavă.
Mintea mi-e foarte tulburată... de două rele pe care ți le-am făcut.
Una e nerespectarea promisiunii făcute soțului meu,
că te voi crește ca pe fiica mea.
Cealaltă... Du-te la cutia cu documente... și scoate scrisoarea care se află acolo.
Citește scrisoarea.
Doamnă, aveți bunătatea de a-mi trimite adresa nepoatei mele,
Jane Eyre, și să-mi spuneți ce mai face.
Intenționez să-i scriu cât mai degrabă și s-o chem la mine, în Madeira.
Nefiind căsătorit, și fără copii,
aș vrea s-o înfiez cât mai sunt în viață
și să-i las ei, după moartea mea, toată averea ce-mi va rămâne.
Scrisoarea aceasta e de acum trei ani.
De ce nu mi-a scris niciodată?
I-am scris...
I-am spus că nu știu nimic despre tine.
Dacă vrei, scrie-i... Spune-i că am mințit.
Te-ai născut să fii tortura mea.
Nu sunt răzbunătoare. Hai să fim prietene.
Atunci, iubește-mă sau urăște-mă, după cum dorești.
Ai iertarea mea totală și necondiționată.
Îmi doresc să se întoarcă.
- Dră, credeam c-ați plecat de tot. - Ți-am spus c-o să mă întorc.
- Ați spus o săptămână și s-a făcut o lună. - Iartă-mă, Adele.
Dl Rochester mă trimite de aici la o școală.
Mă temeam că voi pleca și n-am să vă mai văd vreodată.
- La o școală? - La Paris. La o școală de tinere doamne.
Adele!
Du-te și spune-i bucătăresei că s-a întors dra Eyre.
Mai e nevoie de un tacâm la masă.
Am să-i spun să facă o prăjitură mai deosebită.
- Deci te-ai întors, până la urmă. - Așa cum am promis.
Așa cum ai promis...
Ești foarte tăcută în seara asta.
- La ce te gândești? - La multe lucruri, dle.
Lucruri de-ale mele. Că sunt înapoi la Thornfield.
Și?
- Adele mi-a spus c-o trimiteți la școală. - Da.
E o idee bună, nu crezi? Parisul e casa ei, până la urmă.
Pot să întreb de ce, dle?
M-am gândit că poate-ai ghicit.
Poate... Poate pentru că trebuie să vă căsătoriți?
Exact. Precis.
Cu profunzimea dumitale obișnuită, ai pus punctul pe i.
O să mă căsătoresc.
Ceea ce înseamnă că Adele va merge la școală.
Iar tu va trebui să-ți găsești o nouă slujbă.
- Voi da un anunț, chiar eu. - Nu, n-o s-o faci.
Am auzit de o slujbă care ți s-ar potrivi.
Guvernantă a cinci fete în Irlanda.
E departe.
Nu contează, o fată ca tine nu se teme de o călătorie.
Nu de călătorie, ci de distanță. Și apoi, marea e așa o piedică...
- Față de ce, Jane? - Față de Anglia. Și față de Thornfield.
Și...
Uneori am niște sentimente ciudate față de tine.
Mai ales când ești aproape de mine, ca acum.
Sentimentele pe care le am sunt strâns legate...
de partea stângă a pieptului, unde e inima,
și la fel de strâns legate de tine.
Când vei pleca în Irlanda,
cu toată distanța dintre noi,
mă tem că legătura aceasta se va rupe
și voi sângera pe dinăuntrul meu.
- Dar tu ești înțeleaptă și mă vei uita. - Niciodată. N-o să vă uit niciodată.
Îmi doresc să nu mă fi născut. Să nu fi venit vreodată la Thornfield.
Și-n cealaltă casă va fi bine.
Cum puteți fi atât de stupid? Cum puteți fi atât de crud?
Poate că sunt săracă și simplă, dar nu sunt lipsită de sentimente.
Nu e vorba de casă, ci de viața pe care am dus-o aici.
Aici n-am fost tratată rău.
N-am fost exclusă. Am fost tratată ca o egală.
Așa și ești, Jane.
Dar și așa... și așa...
Da, așa, dle. Și, totuși, nu doar așa.
Sunteți un om însurat, sau ca și însurat.
- Lăsați-mă să plec! - Te rog, stai.
Nu te zbate ca o pasăre sălbatică ce vrea să scape din colivie.
Nu sunt o pasăre de colivie. Sunt o ființă umană. Independentă.
Cu o voință proprie.
Atunci, rămâi!
- Rămâi și mărită-te cu mine. - Cum îndrăzniți să râdeți de mine?
Spun serios asta. Rămâi la Thornfield și fii soția mea.
Cum rămâne cu dra Ingram?
Dra Ingram? N-o iubesc pe dra Ingram și nici ea nu mă iubește.
Jane, ești deosebită, aproape nepământeană.
Te iubesc ca pe mine însumi.
Te implor, mărită-te cu mine.
Spune: "Edward, oferă-mi numele tău".
Spune: "Edward, mă voi mărita cu tine".
Da...
Nu știu ce să-ți spun. Sunt uimită.
Mi se pare că am visat.
Ca și cum dl Rochester ar fi intrat și ar fi spus că într-o lună vei fi soția lui.
La fel mi-a spus și mie.
Știi ce mult țin la tine, Jane, dar...
ești atât de tânără și-i cunoști atât de puțin pe bărbați.
Remarcasem că dlui Rochester îi creștea afecțiunea față de tine.
Și voisem în multe rânduri... pentru binele tău, să te pun în gardă.
De ce?
E o vorbă străveche: "Nu tot ce strălucește e aur",
și în acest caz, mă tem...
că s-ar putea să fie, poate, ceva diferit de ceea ce te aștepți.
E imposibil ca dl Rochester să aibă sentimente sincere față de mine?
Nu, nu e asta, draga mea, ci...
E un bărbat mândru. Toți Rochesterii au fost mândri.
Gentlemanii din poziția lui nu se căsătoresc, de obicei, cu guvernantele.
Poftim, Jane.
Să încercăm așa, da?
Așa. Întoarce-te, dragă.
O, arăți încântător.
- L-ai văzut pe preot? - Da, dle. Tocmai a sosit.
- Trăsura? - Mai avem de înhămat caii.
Vreau să fie gata imediat ce se termină ceremonia.
Da, dle.
- Jane! Jane! - Da. Sunt aici.
- Regrete? - Doar că Adele e la școală.
I-ar fi plăcut să mă vadă în rochia asta.
Poți să pictezi un portret și să i-l trimiți.
Așa cum stai acum, în lumina dimineții.
Ne-am adunat toți aici, cu voia lui Dumnezeu,
pentru a uni acest bărbat și această femeie,
în sfânta căsătorie,
pentru a forma un cuplu,
căci cuplurile care nu sunt unite prin Cuvântul Lui,
nu sunt binecuvântate de Dumnezeu
- și nici nu este legală... - Căsătoria nu poate continua!
Declar că există o piedică.
- Continuă, dle. - Nu pot!
Care e natura acestei piedici?
Dl Rochester e un bărbat însurat.
- Cine ești tu? - Numele meu e Briggs. Sunt avocat.
Am fost angajat să apăr interesele soției dvs.
- Nu există nicio soție. - "Afirm și pot dovedi, că la 20 oct 1829"
"Edward Fairfax Rochester din Thornfield,"
"era căsătorit cu sora mea, Bertha Antoinetta..."
"O copie a certificatului de căsătorie este acum în posesia mea."
Semnat: "Richard Mason"
Dovedește că am fost căsătorit, dar nu și că soția mea mai trăiește.
Trăia acum trei luni. Am pe cineva care poate depune mărturie.
Atunci să depună, naiba să te ia!
Dle, nu uitați că vă aflați într-un lăcaș sfânt.
Aveți bunătatea să vă arătați, dle.
Mason!
Închide-ți cartea.
Nu va fi nicio nuntă.
Ce spun oamenii aceștia e adevărat. Am fost căsătorit.
Și femeia cu care m-am căsătorit, încă trăiește.
Veniți acasă la mine. Toți!
Veniți s-o vedeți pe pacienta lui Grace Poole.
Pe soția mea!
Stai deoparte, Grace.
Aveți grijă, dle. S-ar putea să muște.
V-a văzut, dle. E mai bine să nu rămâneți.
- Mai bine am pleca. - Tu să stai aici!
Aceasta e soția mea. Sora ta, Mason!
Uitați-vă la ea. E nebună.
Așa a fost și mama ei, așa a fost și bunica ei.
Trei generații de nebuni violenți. Nu mi s-a spus asta, nu-i așa, Mason?
Ci mi s-a spus că era o partidă potrivită pusă la cale de tatăl meu,
care-mi aducea o avere, în timp ce familia ta făcea alianță cu un Rochester.
Eu am făcut ce mi s-a spus.
Și Bertha...
a fost ținută departe de mine, până când nunta a fost aranjată cu istețime.
Toată lumea a obținut ce a vrut.
Cu excepția mea.
Chiar dacă îi e mai bine aici decât într-un spital de nebuni,
eu mi-am petrecut ultimii 15 ani în chinuri groaznice.
Și iată ce mi-am dorit:
această tânără care stă aici atât de gravă și de tăcută.
Priviți diferența...
și apoi judecați-mă...
preot al Evangheliei și om al Legii.
Și amintiți-vă cu ce măsură judecă El.
Destul, de acum.
Te iubesc. Spune-mi că mă iubești.
Te iubesc mai mult ca oricând. Dar asta e ultima oară când o voi spune.
Trebuie să te părăsesc.
Jane! Nu mă părăsi, Jane!
Jane!
Calul!
Dle Rochester!
Casa, dle!
- Unde-i Grace? - Acolo, dle.
Ai încredere, Bertha, ai încredere. John, Leah! Unde-i dl Rochester?
Dle Rochester, ajutați-mă!
Bertha!
Vino, nu-ți fie teamă. Vino la mine. Te rog, dă-mi mâna!
- Bertha, vino la mine. - Nu!
Nu ți-aș face vreun rău. Nu-ți fie teamă, vino la mine!
Te rog! Vino, vino...
Nu!
Fără nicio direcție sau vreun câștig în viitor,
am călătorit zile întregi.
În sfârșit, ghidată de vechile amintiri,
mi-am făcut drum, înapoi, spre Gateshead Hall,
și spre casa pastorului, dl Rivers,
care se purtase frumos cu mine.
- Și asta e pentru dvs. - Mulțumesc. O zi bună.
Sunteți dra Eyre, nu-i așa?
Vă amintiți de mine? Sunt Mary Rivers. Sora pastorului.
Vă simțiți rău?
- Cum e? - A dormit bine.
Doctorul a zis că va fi bine.
- Cum vă simțiți? - Arătați mult mai bine.
Doctorul e mulțumit.
Cred că vă simțiți destul de bine ca să vă puteți da jos din pat în câteva zile.
Dar am fost bolnavă aproape o lună!
Nu mai pot sta aici.
Trebuie să-mi găsesc o slujbă și o locuință.
Fiți liniștită. Puteți rămâne aici oricât doriți.
St John, n-o mai fă să vorbească. Spune-i.
Dră Eyre. N-aș vrea să vă tulbur peste puteri,
dar am niște noutăți surprinzătoare.
Un domn a trecut pe aici, căutându-vă. Un avocat.
Mi-am luat libertatea de a acționa în locul dvs.
Un avocat?
Ce voia?
Se pare că unchiul dvs din Madeira, John Eyre, a murit
și v-a lăsat întreaga lui avere.
Întotdeauna a crezut că sunteți în viață și era ferm convins că într-o zi veți fi găsită.
Suneți singura lui rudă supraviețuitoare.
Ați devenit o femeie bogată.
Acestea sunt actele legate de unchiul dvs
și averea pe care ați moștenit-o.
Acesta e unchiul dvs, John Eyre...
iar acesta e tatăl dvs, pe care nu l-ați cunoscut.
Ce tânăr pare. Și bun.
Era bun.
Printre hârtii e și o scrisoare pe care a trimis-o unchiului,
în care îl anunța nașterea dvs.
Ați fost foarte iubită, dră Eyre.
Vă rog să mă iertați.
Nu e nimic.
Știu că ați suferit mult.
Dar trecutul nu vă mai poate face niciun rău.
Sunteți în siguranță, de acum.
Pe măsură ce treceau lunile, mi se restabilea sănătatea
și începeam să-mi refac puterile.
Cu cât îi cunoșteam mai mult pe dl Rivers și sora lui,
cu atât îi plăceam mai mult.
Dar, deși înconjurată de generozitate și blândețe,
gândurile îmi erau mereu atrase de trecut.
Spre locurile și oamenii pe care nu-i puteam uita.
Helen Burns 1821-1834
Jane!
Ești alături de noi de aproape șase luni
și în acest timp am ajuns să te respect
și să te admir foarte mult.
Nu mă aștept să mă iubești acum,
dar cu siguranță vei ajunge să mă iubești după căsătorie
pentru ca uniunea să poată fi justificată chiar și în ochii tăi.
Ceea ce-mi doresc acum, e afecțiunea ta.
Atenția ta. Să fii alături de mine.
Ai toate lucrurile astea.
Jane, ceea ce-ți ofer eu e încrederea și onoarea.
Care sunt sincere și de durată.
Sunt impresionată de ceea ce spui.
Dar nu mă pot decide asupra căsătoriei.
- Îmi trebuie timp să mă gândesc. - Desigur.
Dar, indiferent ce voi decide,
aș vrea să donez o parte din moștenirea mea,
în beneficiul fetelor de la școala din Lowood.
Și, te rog, aș vrea să iei tot ce ai nevoie pentru munca ta de misionar.
Poți să te ocupi tu de asta pentru mine?
Dnă Fairfax!
- Pilot! Bună, Pilot! - Pilot!
Pilot!
Nu mai fă gălăgie!
Dră Eyre!
Dnă Fairfax! Dați-mi un pahar cu apă.
Cine-i acolo? Cine e?
Pilot m-a recunoscut.
Mi s-a zdruncinat creierul!
Ce iluzie mai e și asta?
Dulce nebunie.
Degetele astea... Înseși degetele astea...
Jane Eyre!
De multe ori am visat la momentul ăsta,
apoi visul s-a destrămat și s-a risipit.
- Visule, sărută-mă, înainte să pleci. - N-am să te mai părăsesc niciodată.
Vei rămâne cu mine!
- Cum de? - Voi fi prietena ta.
Îngrijitoarea ta, însoțitoarea ta.
Nu vei rămâne singur atâta timp cât voi trăi.
Nu sunt cu nimic mai bun decât un copac ruinat,
- trăznit și despicat de fulger. - Nu ești o ruină, dle.
Ești viguros și plin de viață.
Plantele cresc și se agață de tine.
Pentru că tăria ta le oferă un sprijin sigur.
Și așa m-am măritat cu el.
Încet, dar sigur, Edward și-a recăpătat vederea
și când primul născut i-a fost pus în brațe,
a putut vedea că îi moștenise ochii,
așa cum fuseseră odată:
mari, strălucitori și plini de viață.
Am trimis după Adele și acum locuiește cu noi.
Și e iubită ca și cum ar fi fost fata noastră.
Eram cu adevărat devotați, Edward și cu mine.
Inimile ne băteau ca una. Fericirea noastră era deplină.
Traducerea și adaptarea CATABEG